C.	Od 5. srpna 1978 měl Havel trvalý policejní dohled. Policie se rozhodla, že ho bude otravovat, až to nevydrží a vystěhuje se anebo mu povolí nervy a dopustí se útoku na veřejného činitele a budou ho moci zavřít.
V listopadu 1978 přijal znovu funkci mluvčího Charty a Státní bezpečnost nasadila Domácí vězení.

C.	Charta nemá autora, v jejím autorství jsou si rovni všichni, kdo ji podepsali. Profesor Patočka rozhodl, že se nemají brát podpisy od studentů. Havel chodil za lidmi, o kterých předpokládal, že to unesou, a rozmlouval to těm, kteří chtěli, ale měli rodinu, děti... Prohlásil, že mají říkat, kdyby je s chartou chytili, že ji mají od něho.
Mluvčími byli dr. Hájek, prof. Patočka, Václav Havel, ten byl nejmladší, a proto byl 14. 1. zatčen. Mysleli si, že ochromí činnost, ale ostatní začali pracovat tím intenzivněji. Zastrašování působilo spíš opačně.

C.	Státní policie tahala lidi k výslechu a vyslýchala je hodiny. Poučení o tom, jak se mají lidí chovat při domovních prohlídkách kolovala v samizdatu.
Charta nebyla zničena, jak řekli vyšetřovatelé Havlovi ve vězení. Prožívala éru největšího rozkvětu, dělo se mnohé, co do té doby nebylo myslitelné. Lidé se napřímili.

C.	Charta 77 - požaduje uplatňování lidských práv podle naším státem převzatých a ratifikovaných mezinárodních dohod.

C.	V padesátých letech nastalo hrůzné mlčení. Lidé se báli jeden druhého, nikdo nikomu nevěřil. Lidé se jakoby vrátili do protektorátu, jenže tady nebyla žádná naděje, že bude zase dobře. Lidé mizeli beze stop, byli odsouzeni, aniž by se jim dokázala jakákoli vina. Nevinní dostali trest smrti. Domovnice rozhodovaly o tom, jestli děti v domě budou manuálně pracovat nebo studovat. Chartisté - rok 1977 - byli prvními občany, kteří se pokusili se zbavit tohoto základního existenciálního strachu tím, že ho překonali. Počítali se zavíráním, s pronásledováním, ale uvědomovali si, že se doba změnila a je třeba riskovat a postavit se moci.